Leppäkertuille kyllä, tuholaistorjunta-aineille ei
Säävaraus-termillä on Mäki-Latvalan tilalle ihan toinen merkitys, kuin mihin kesälomalaiset ovat tottuneet. Ilmajoella säävaraus tarkoittaa, että aina kun on keliä, niin kone liikkuu. Juhannusaatonaattona rypsin herkät kukkanuput olisivat suunnitelmien mukaan jo aamusta saaneet osansa kasvinsuojelutoimenpiteistä, mutta 5 metriä sekunnissa puhaltanut tuuli siirsi työt rypsipellolla tyynempään iltavuoroon.
Kaura 2.0:n kasvatuksessa ei tuholaistorjunta-aineita käytetä. Kauran pahimman tuholaisen, tuomikirvan torjuntaan on luonnollinen vihollinen: leppäkerttu. Yksi leppäkerttu voi syödä elinaikanaan jopa tuhansia kirvoja.
– Tuomikirva ei vahingoita kauraa, mutta levittää kaurapeltoon kääpiökasvuviroosia, joka kuihduttaa kauran. Seuraamme aktiivisesti Luonnonvarakeskuksen tuomikirvaennusteita. Nyt sää on meidän puolella ja kirvoja vastaan eli olemme toiveikkaita, että sato säästyy myös kääpiökasvuviroosilta.
Mikko Mäki-Latvala haluaakin muistuttaa, että kasvinsuojelu ei ole yhtä kuin torjunta-aineiden käyttö.
– Kasvinsuojelu on kasvukauden aikaista oikeaa ravintotasapainoa, jossa roolinsa on niin makro- kuin mikroravinteillakin. Vaikka esimerkiksi sinkin, boorin ja mangaanin osalta puhutaan vain grammoista, voi pienen tärkeän ravinteen puuttuminen rajoittaa satoa. Kun näyttää, että kaikki on kunnossa, mangaanin puute hyppääkin silmille. Siinä ei silloin typen ja fosforin määrä auta. Kauralle mangaani on kriittisin tekijä: jo 0,04 grammaa neliölle saattaa pelastaa sadon, tietää Mikko Mäki-Latvala kokemuksesta.